![Carsten Jensen "Ma nägin maailma algust"](https://www.raamaturead.ee/media/read-raamatupood/29022024/IMG_8345.jpg?_t=1709310096)
Ma nägin maailma algust
PS! Konkreetse raamatu seisukord on kirjas parameetrite all.
Raamatu pilt võib olla illustratiivne (ei pruugi olla täpselt sama eksemplar).
Raamatute seisukordade kirjeldus
.
Parameetrid
Raamatu seisukord | hea - endine ERRi arhiivi eksemplar |
Autor | Carsten Jensen |
Ilmumisaasta | 2000 |
Keel | eesti |
Kirjastus | Varrak |
Köide | kõvakaaneline |
Kujundaja | Marek Allvee |
Lehekülgi | 583 |
Sari | Rännuraamat |
Tõlkija | Vladimir Beekman |
Sarnased tooted
Berit Renseri ja Terje Toomistu debüütromaan sündis tänu autorite ühistele kirgedele, milleks on kogemine ja kogetu jäädvustamine. Koostööd on soodustanud nii ühised rännakud erinevatel mandritel kui nende kajastamine Avantüristide veebipäevikus. Kahe koosluses kasvas aastate jooksul välja elustiil ja maailmavaade, mida toetasid õpingud nii semiootikas, majanduses, ajaloos, kommunikatsioonis, kuni nende akadeemilised teed kohtusid etnoloogia erialal. Ehk just viimane annab olulise seletuse ka autorite esitletud rännustiilile – näha igas võõras kogemuses uut võimalikku reaalsust. Lubatu ja lubamatu, usutava ja uskumatu, maise ja astraalse piire kompav rännak Lõuna-Ameerikas ei vii ainult kõrbetühjusesse, džunglisügavustesse ega pöörasele paaditripile mööda Amazonast. Kolme maagilise taime vägi ja šamaanilaul lennutavad meid kõiki tulise jutiga sisekosmose kirkamatesse soppidesse. Igaüks leiab sealt oma maailma. Selle raamatuga avab Petrone Print uue, reisiromaanide sarja, kus segamini on rännukogemused ja fantaasia.
„Kas eestlased on külmad, vaiksed ja vaoshoitud või kõike seda kokku? Ütleksin eestlaste kombel – nii ja naa. Üldiselt peavad eestlased end rahvaks, kes eriti oma tundeid välja ei näita. Oma tundeid väljendatakse ainult lähimatele sõpradele. Ja selleks, et sõprade ringi sisse pääseda, läheb vaja üpris palju aega, alkoholi ja pingutust. Aga kui kord sisse saad, siis oled tõepoolest sees.”
Raamatu autor Stephanie Rendón tuli Eestisse 2014. aasta suvel doktoriõppesse ja tööle, kuid Eesti hakaks talle nii meeldima, et ta jäi siis elama ja kirjutas oma teekonnast raamatu.
„Mehhikost saabununa oli kõik sel kaunil maal minu jaoks uus. Mida aeg edasi, seda sügavamalt olen kiindunud sellesse paika, mis on täis looduse peidetud aardeid ja tugevat pärandit. See, et Eesti on nii väike ja mujal maailmas pigem vähe tuntud, muudab ta minu silmis veelgi huvitavamaks ja ihaldatumaks.
Aastatega olen võinud jälgida, kuidas uus kodumaa mind endasse haarab ja muutub samamoodi osaks minust, nagu on Mehhiko. Ma õpin eesti keelt. Ma olen eestlasega abielus. Ma elan eestlase kombel. Ma tunnen ennast nagu eestlane ja isegi kohalike käitumine on mulle omaseks saanud. Samal ajal ei ole aga mina ise kuhugi kadunud.
Ma olen ikka seesama Mehhiko naine, kes mõtleb hispaania keeles, räägib aga teises keeles.”
Kuidas ma siia sattusin? Kasvasin üles Hiinas, traditsioonilises hiina perekonnas. Mu vanemad käisid üheksast viieni tööl riigile kuuluvas ettevõttes, mis tootis ronge. Me sõime iga päev riisi. Elu oli hea ja ma ei mõelnud kordagi kuskil mujal kui Hiinas elamisele. Minu teadmised elust piirdusid koolis hästi õppimisega, endast vanemate inimeste austamisega ning poes sõbrahinna küsimisega. Nii oligi. Mul ei olnud kunagi põhjust Hiinast lahkuda, sest Hiina oli mu kodu. Kuni ma sain kaheksateist ja lõpetasin keskkooli.
India looduseuurija ja jahimehe Jim Corbett'i jutustused paeluvad asjatundlike kirjeldustega India omapärasest loodusest, keskendudes inimesesööjate kiskjatega seotud ohtudele. Autor kirjutab oma kohtumistest tiigrite ja leopardidega; palju huvipakkuvat leiab lugeja ka India olustiku ja rahva kohta.